TURlST ÎNTÂMPLĂTOR
Când călătoreşti cu afaceri nu-ţi lua mai mult decât încape într-o geantă.
Să-ţi dai bagajul la verificat înseamnă s-o cauţi cu lumânarea.
Pune mai multe pliculeţe cu detergent ca să te fereşti de spălătorii.
Puţine sunt lucrurile care nu sunt ambalate special pentru călătorii.
Un costum îţi ajunge dacă iei pliculeţe cu soluţie de scos petele.
Costumul trebuie să fie de un cenuşiu obisnuit.
Cenuşiul ascunde murdăria şi e bun pentru înmormântări neprevăzute.
Să ai întotdeauna o carte ca protecţie împotriva persoanelor străine.
Revistele nu ţin mult, iar ziarele din alte oraşe te fac să te simţi stingher.
Nu lua însă mai mult de o carte.
Supraestimarea timpului liber e o greşeală frecventă
care duce şi la supraîncărcarea bagajului.
Într-o călătorie, ca şi în viaţă, mai puţin înseamnă invariabil mai mult.
Şi, cel mai important, nu lua niciodată cu tine
un lucru atât de preţios încât, dacă îl pierzi, să fii neconsolat.
Scuzaţi-mă că sunt atât de gras. Mă numesc Lucas Loomis.
- Macon Leary. - Sunteti din Baltimore?
- Da. - Si eu.
Cel mai grozav oraş din lume ! Nu-mi ajunge un singur scaun.
Prostia este că eu călătoresc ca să-mi câştig pâinea.
Fac demonstratii de software magazinelor care vând calculatoare.
- Dv cu ce vă ocupaţi ? - Scriu ghiduri de călătorie.
Serios ? De care ?
Pentru oameni de afaceri, asa cum sunteti dv.
- Turist întâmplător ! - Da.
Chiar asa ? la te uită ! Vedeti ? Costum cenusiu.
Exact cum recomandati în carte: "Bun pentru toate ocaziile" .
Vedeţi bagajul meu ? O geantă de voiaj.
Un rând de schimburi, o cămaşă curată, pachete de detergent.
- Perfect. - Sunteti eroul meu !
Mi-ati usurat călătoriile incredibil ! l-am spus şi soţiei mele
că Turistul întâmplător te protejează complet.
Mă bucur să aud asta.
Am zburat şi până în Oregon fără să simt că am plecat de acasă.
Excelent !
Văd că v-ati luat cartea "pentru protecţie" .
Cu mine nu "a funcţionat", nu-i asa ?
- Bună, Sarah. - Bună, Macon.
- Ai venit repede de la aeroport. - Avionul a aterizat puţin mai devreme.
- Ti-am făcut ceai. - Drăguţ din partea ta.
- Cum a fost la Atlanta ? - Ca de obicei.
Strada Piersicului, Centrul Comercial Piersicului, gura de ajutaj Piersicul.
Aici, băiete. . .
Bună, Edward. Ce-ti mai fac urechile ?
Cred că încă îl mai aşteaptă pe Ethan să vină acasă, chiar şi după un an.
Macon ?
Stii că te iubesc. Dar nu mai pot trăi cu tine.
Poftim ? Ce ai spus ?
Vreau să divortăm. Am închiriat un apartament în oraş.
A fost un an îngrozitor. Ne-a fost foarte greu.
Cei cărora le moare un copil cad pradă unor astfel de sentimente.
Căsnicia e pusă la grea încercare, dar asta nu trebuie să ne despartă.
M-am tot gândit. . . N-ai vrea să avem un alt copil ?
Ştiu că nu-l putem înlocui pe Ethan. . .
Nu, îmi pare rău. N-ar avea nici un rost !
Bine. Lasă asta. A fost o idee prostească.
Vreau doar să spun că putem s-o luăm de la capăt.
De când a murit Ethan, a trebuit să constientizez că oamenii sunt răi.
Sunt răi din fire. Atât de răi, încât pot să ia un băieţel de 1 2 ani
şi să-l împuşte în cap fără nici un motiv.
De multe ori n-am mai fost sigură că pot trăi într-o astfel de lume.
E adevărat ce spui despre oameni. Nu încerc să te contrazic.
Dar de ce să mă părăseşti pe mine din cauza asta ?
Pentru că stiu că nu ai încerca să mă contrazici.
Tu ai considerat întotdeauna că oamenii sunt răi.
În anul care a trecut am început să mă feresc de oameni, la fel ca tine.
M-am simţit devenind un Leary.
- Există si nenorociri mai mari. - Nu şi pentru mine.
Ştiu că l-ai iubit pe Ethan şi că îl jeleşti în adâncul sufletului.
Dar tu trăiesti lucrurile atât de. . . Amortizat !
Ca si cum ai încerca să treci prin viaţă neatins.
Sarah, nu sunt amortizat. Îndur, pur şi simplu. Mă ţin tare.
Ştiu că asta crezi, dar te păcăleşti singur. Nu întâmplător scrii cărţi
în care îi înveţi pe oameni cum să călătorească fără să simtă nimic.
Cum să străbată locuri minunate şi exotice fără să-i atingă nimic.
Fără să ştie că au plecat de acasă.
Fotoliul imaginar în care călătoresc nu e emblema ta, eşti chiar tu.
Nu e adevărat. . .
Când Ethan era aici, cu noi, totul era în ordine.
Chiar dacă între noi exista o distanţă, nu conta. Aveam un factor comun.
Dar, când l-am pierdut, am avut nevoie de tine.
Să-mi alini durerea, să fii omul care n-ai fost niciodată.
N-a fost corect să-ti cer asa ceva. Şi pentru asta trebuie să plec.
- Sarah. . . - Nu te împotrivi, Macon.
Nu ştiu câtă putere mi-a mai rămas.
Nu mă aştept să-mi mai revin vreodată după moartea lui Ethan.
Mai am însă sanse să-mi duc viata la bun sfârsit.
Cu condiţia să plec de aici. Să nu te mai văd.
Lasă-mă să plec !
În sud-est se spune că, dacă vrei să mergi în paradis,
trebuie să schimbi avionul la Atlanta.
Cred că aeroportul din Atlanta are vreo 1 6 km de coridoare.
Vino sau pleacă, Edward, dar hotărăste-te odată.
Aş putea trece sâmbătă să iau covorul, dacă nu te deranjează.
Mâine după-amiază plec în Anglia. Ţi-aş putea aduce eu covorul.
Aş putea să trec sâmbătă.
Trebuia să accept să predau la cursurile de vară.
Mă trezesc dimineata si mă întreb: "La ce bun să mă mai scol ?"
"Pentru ce să mai mănânc ?" "Ce rost are să mai răsuflu ?"
Şi eu la fel, iubirea mea. . .
Dle Leary, veniţi cu mine să identificati cadavrul.
Da, este fiul meu.
Am să trec cât eşti plecat, dacă n-ai nimic împotrivă.
MlAU-HAM SPlTAL VETERlNAR
lartă-mă !
Hai, Edward. N-ai de ce să te temi.
Bună ziua.
- Găzduiţi câini temporar ? - Sigur.
Aş dori să-l las pe Edward.
- Aveti rezervare ? - Nu.
- În general se fac rezervări. - N-aţi putea face o excepţie ?
Vin de la "pensiunea" unde îl lăsam până acum.
Nu mai vor să-l primească fiindcă a muşcat pe cineva.
Muşti, Edward ? Cum ai putut să faci una ca asta ?
Trebuie să prind avionul.
Plec pentru o săptămână şi nu am în grija cui să-l las. Sunt disperat.
- Nu-l puteţi lăsa acasă, cu soţia ? - Nu.
Nu sunteti însurat ?
Ba da, dar ea locuieşte în altă parte, unde nu se primesc animale.
Si eu sunt divortată. Ştiu prin ce treceţi.
- Îl pot lăsa aici ? - Cred că da. Dacă sunteţi "disperat" .
Completaţi asta. Numele, adresa, data la care vă întoarceti. . .
Mai ales data când vă întoarceti.
Sper că ne vom revedea când veti veni să-l luati.
Desigur, dacă treceţi şi ora la care să vă aşteptăm. Mă cheamă Muriel.
- E deschis si seara ? - Până la ora 20, în afară de duminică.
Muriel Pritchett.
La Londra, recomand metroul doar celor care nu au rău de înălţime.
Dar chiar şi aceştia ar trebui să evite următoarele staţii...
Nu-mi pot imagina de ce toate hotelurile din lume
aleg cele mai abrazive materiale pentru cuverturile de pat.
Londra primeşte o notă bună la rubrica "Instalaţii sanitare din hoteluri".
Englezii nu reuşesc decât în parte să aproximeze bucătăria americană.
Dar călătorul perseverent se va putea bucura la Londra
de o masă nu foarte diferită de una luată la Cleveland.
CASA CLĂ TITELOR AMERICANE
Poftim, şefu' ! Exact ca cei care se vând la noi, pe stadioane.
Vă urez o zi plăcută !
- Vă pot fi de folos cu ceva ? - Am venit să-mi iau câinele.
- Numele de familie ? - Leary.
O clipă.
Salut ! Cum ai călătorit ?
- Unde e Edward ? E bine ? - Desigur.
Ne-am înţeles din prima clipă. Se pare că mă place. Nu ştiu de ce.
Minunat. Aş putea să-l iau acasă, vă rog ?
Îl aduce Carolina.
- Aş putea plăti între timp. - Da.
42 de dolari.
Multumesc.
Semnătura si telefonul.
Nu ştiu dacă ţi-am mai spus, dar stiu si să dresez câinii.
Adevărat ?
E telefonul de acasă sau de la serviciu ?
- E acelaşi. Ce importanţă are ? - Mă întrebam si eu.
Domeniul meu sunt câinii care muscă.
"Specialitatea" . În dicţionare se preferă termenul "specialitate" .
Trebuie să fie o îndeletnicire periculoasă.
Nu şi pentru mine. Mă descurc cu câinii care muşcă, latră,
care au fost maltratati.
- Bună, Edward ! - Chiar câini cu dublă personalitate.
Cei blânzi cu stăpânii, dar care îi muşcă pe toţi ceilalţi.
Pe mine nu m-ar musca.
- l-am căzut cu tronc din prima clipă. - Mă bucur.
L-aş putea dresa să nu muşte pe nimeni. Gândeste-te si sună-mă.
Muriel, ai să ţii minte ? Muriel Pritchett.
Să-ti dau cartea mea de vizită.
N-am să uit. Multumesc.
Sună-mă si fără motiv. Ca să stăm de vorbă.
Să stăm de vorbă ?
Sigur. Despre Edward. . . despre problemele lui.
Despre orice. Ridici receptorul şi vorbeşti.
- Nu-ti vine uneori să faci asta ? - N-aş putea spune.
Tată ?
- Tată ? - Ethan ? Unde esti ?
În tabără, tată. N-aţi venit să mă luaţi.
- Noi am crezut că ai murit. - De ce aţi crezut asta ?
Avem bijuterii noi din aur şi două inele superbe. Ghiciţi care îmi place !
Eu şi mama preferăm un diamant de un carat înconjurat cu perle.
- Leary. - Macon, sunt Muriel.
- Muriel ? - Muriel Pritchett.
Da. . .
De la veterinar. Cea care s-a înteles atât de bine cu câinele tău.
Mă întrebam ce mai face Edward.
- Mie mi se pare că face bine. - Nici o problemă ?
A căpătat o meteahnă nouă. Se supără când plec de acasă.
- Latră si îsi arată coltii. - Ar trebui dresat.
Aş putea veni să discutăm.
Nu prea cred. . .
Sau ai putea veni tu la mine. La cină. Ce spui ?
Cred că deocamdată o să încerc să mă descurc singur.
Înţeleg. Am trecut şi eu prin faza asta.
Aşa că am să aştept să mă suni tu.
- Da, e bine. La revedere. - Nu vreau să fiu prea insistentă...
Acesta este un căluţ din porţelan, totodată cutie muzicală.
Este făcut manual, pictat de mână. E superb ! Doar 59 de dolari...
Dacă vrei să vii jos, vino ! Dacă nu, pleacă !
Dar nu mai scânci asa ! Subsolul ăsta nu e bântuit de stafii.
Cred că merge.
Nu te lăsa. . .
Aşa te vreau, Edward !
Nu te lăsa, Edward ! Poti s-o faci !
Foarte reconfortantă pentru cel care călătoreşte în scopuri de afaceri
e clipa în care avionul coboară iar pe aeroportul de unde a plecat.
După o călătorie istovitoare, cel mai impersonal aeroport
pare la fel de primitor precum casa părintească.
Cred că nu stie nimeni unde sunt.
- Ce vrei să spui ? - Am venit să stau cu voi o vreme.
- Are vreo importanţă ? - N-ar trebui să-i spui lui Sarah ?
E bine să fii atât de detasat ! Aş vrea să mă simt aşa un timp.
- Si de ce n-ai rămâne ? - Va suna cineva aici. Poate Sarah. . .
- Putem să nu răspundem. - Să lăsăm telefonul să sune ?
- De ce nu ? - Să nu răspundem niciodată ?
De obicei ne sună vecinii. Ei pot să vină până aici.
Eu nici n-as observa. Lasă-l să sune.
- Morocănos. - Subcutanat.
- Eşti morocănoasă, Rose. - Dezinfectant.
- Ai jucat bine. - Stiu.
- Doctori si asistente. - Asistentă.
la te uită !
Jos ! Macon !
Ajutor ! la-l de pe mine !
- Edward ! - Cheamă-ti câinele !
Edward, potoleşte-te ! Cine e acolo ?
Cel care îţi dă o pâine, Macon.
Julian ? Vino aici, Edward !
Cuminte !
Urăsc oamenii care au câini odiosi !
Nu urăsc doar câinele, ci şi pe stăpânul lui.
Îmi pare rău. Credeam că e la plimbare cu fratele meu, Porter.
- Ce-ai păţit la picior ? - L-am rupt.
Văd, dar cum ?
E greu de explicat. Cum m-ai găsit aici ?
Am văzut adresa pe plicul pe care mi l-ai trimis.
Foarte interesant !
Îti dai seama cât ai întârziat cu cartea ?
Termină, Edward.
- Ce casă interesantă ! - E casa bunicilor. Aici am crescut.
- Unde e Sarah ? - Cine ?
Soţia ta, Macon.
Suntem. . .
Ea are. . . un apartament în oraş.
- V-aţi despărţit ? - Da.
- Dumnezeule ! Ce s-a întâmplat ? - Nimic.
Se pare că lucrurile astea se întâmplă fără un motiv anume.
Potoleste-te !
Bună ziua.
Julian Hedge, sora mea, Rose, şi celălalt frate al meu, Charles.
- Încântat de cunostintă. - Daţi-mi voie să vă ajut.
Charles, încântat.
Macon Leary are o soră. Si frati. Cine ar fi bănuit ?
Nu m-am gândit niciodată că Macon Leary are o familie.
Eu sunt aici, Julian.
- Da, observ o asemănare. - Sunteti editorul lui Macon.
Eu sunt cea care v-a trimis ultimele capitole.
Mai am câteva de trimis, dar trebuie să cumpăr plicuri de 22 x 30 cm.
Nu mai avem decât de 24 x 33 cm.
E groaznic când nu se potrivesc cu foile ! Par dezordonate.
Nu vrem să te reţinem, Rose.
Desigur. lau eu asta.
Criza Macon: plicurile de 22 x 30 cm.
- Las-o baltă, Julian ! - lartă-mă.
Dacă mi-ai fi spus ce se petrece. . . Habar n-am avut.
Dacă vrei o prelungire. . . Să zicem, o lună.
Prostii ! Ce contează o sotie în minus ?
Îţi dau ce am dactilografiat.
Exact cum mi-am închipuit. Monstrule. Stii cât te-am căutat ?
Minunat.
O să-i dăm un titlu ademenitor: Turist fără tragere de inimă.
- Iar tu eşti cel care o va scrie. - Dar eu urăsc călătoriile !
La fel si oamenii de afaceri. Ar prefera să stea acasă.
lar tu îi vei ajuta să-şi închipuie că acolo si sunt.
Ce zici de asta ? Emblema ta. Te-ai prins ?
Călătorii "din fotoliu" visează să colinde lumea,
iar "fotoliile care călătoresc" visează să stea la gura sobei.
Vreau să te duci din nou la New York si în nord-est.
- Atât de curând ? - Au trecut trei ani, Macon.
Edward, încetează !
Te-a muscat ?
N-as tine un câine ca ăsta. L-aş împuşca.
N-a făcut niciodată asa ceva !
As suna la Protectia Animalelor si le-aş spune că vreau să scap de el.
Pleacă, Julian !
Stai puţin ! Mai avem nişte fasole. Ce urmează ?
Dacă ai ceva cu "S" sau "T" .
Am tăiţei, la "T" . Şi "S", spaghete ?
Asta e la "M", pentru macaroane. Puteai să mi le dai mai devreme.
Rose ? Se pare că Edward şi-a cam băgat colţii în mine.
Cum s-a întâmplat ?
A fost un accident. Dar cred că am nevoie de puţin dezinfectant.
- Si de un vaccin antirabic. - Trebuie să scapi de el.
N-a avut intentii rele.
Ţi-a "hăpăit" mâna şi n-a avut intenţii rele ? Trebuie să scapi de el.
- Nu pot. - De ce ?
Vino încoace !
Ethan, nu poţi să faci asta afară ?
Ba da.
Pur şi simplu nu pot. . .
- Stai jos, Macon. - Să văd ce am aici.
Poate îl trimitem la o şcoală de dresaj.
Edward, şezi !
Acum trebuie să faci asa. . .
Ei învată că asta este o laudă.
Când întind mâna, înseamnă că trebuie să aştepte. Aşteaptă !
Foarte bine.
Trebuie să poarte asta în continuu până când este dresat.
Când face ceva ce nu trebuie, smucesti de asta.
Poftim.
Fă-l să stea.
Sezi. . .
Apasă-l pe fund.
- Nu te ia în serios. - Stiu asta.
Acum câţiva ani, am văzut un anunt în ziar:
"Câştigaţi un ban în plus în timpul liber" .
Era o firmă de dresaj care se deplasa la domiciliu.
Se numea "Fă frumos, căţeluş ! " Nu-i un nume oribil ?
- Cine e doamna ? - Doamna ?
- Care a trecut spre bucătărie. - E Rose.
- Fosta ta sotie ? - Sora mea.
- Sora ta. - E casa ei.
Şi eu locuiesc singură.
- Poti să-i dai drumul. - Poftim ?
Dă-i drumul câinelui.
Cu ce te ocupi ?
- Scriu ghiduri de călătorie. - Ce noroc ! Îmi place să călătoresc.
E mai mult birocratie. Cozi la bilete, cozi la vamă. . .
E normal să latre asa ?
Dacă aş putea pleca undeva, m-as duce la Paris. E atât de romantic !
Parisul e îngrozitor. Toată lumea e atât de nepoliticoasă !
la-mă cu tine data viitoare. Ţi-aş arăta părţile frumoase.
Am un fond redus de cheltuieli. N-am luat-o nici pe soţia mea.
Am glumit. Chiar m-ai crezut ?
Nu.
1 4,40 dolari, inclusiv lesa si lantul.
Trebuie să exersezi cu el ce a învătat. Nimeni n-o poate face în locul tău.
Îmi dai cei patru cenţi mâine.
Sezi !
Precis stii unde ne aflăm ?
Precis. În plus, am adresa aici.
- Mă întorc într-o jumătate de oră. - Eşti sigură ?
Macon, mă duc doar până la colţ ! La revedere.
ANGLlA
Turist întâmplător cu cârje
Trebuie să plec. Vine sora mea să mă ia.
Rose ? Vine aici ? As vrea s-o văd.
Macon, fă-mi o favoare. N-ai putea să mă inviti la o cină în familie ?
Nu prea ne plac musafirii.
Nimic pretenţios, orice mâncati voi de obicei.
Ce mâncati de obicei ?
Sau aduc eu ceva de mâncare.
Încuie câinele ăla undeva şi vin să-mi petrec seara la voi.
Vom vedea.
Când tata spunea asta, însemna întotdeauna "nu" .
În liceu am avut numai note de 1 0. Te surprinde, nu-i aşa ?
Asta e comanda "la picior" .
Credeai că nu prea am minte. Eşti surprins.
Nu, nu sunt.
Trebuie să-şi potrivească tot timpul pasul după al meu.
Încet, repede. Oricum.
Sezi !
La picior !
Bine.
Cred că a învătat. Acum tu.
Smuceste de lesă ! Stie ce trebuie să facă.
Bun. Şi nu uita să pocneşti din limbă. Tot timpul. Trebuie să-l lauzi.
Lesa întinsă ! Pocneste din limbă.
Cu cârje e mai greu.
Am învătat odată un bărbat fără picioare şi cu un singur braţ.
- Si avea un câine mare. - Serios ?
Tu nu stai la fel de rău.
Trebuie să plec. Cinci dolari, te rog.
Plus cei patru cenţi pe care mi-i datorezi de ieri.
Data viitoare o să stau mai mult si o să vorbim. Promit.
Din nefericire, nici măcar cel mai conştiincios călător
nu poate fi pregătit pentru toate genurile de întâmplări.
În asemenea momente trebuie să fii calm şi să te bazezi pe bunul simţ.
- Bună, Rose. - Bună, Julian. lntră.
Am adus niste materiale pentru Macon.
- Tot câinele ăla se aude ? - E în curtea din spate.
- Bună, Julian. - Bună, băieţi.
- Sper că nu vă deranjez de la masă. - Nu.
Am terminat.
Zău ? Dar voi la ce oră mâncati ?
Nu ne-am băut cafeaua. Vrei să bei o cafea ?
Cu plăcere.
Dar e o prostie, dacă n-ai mâncat.
O cafea ca la mama acasă e o delectare pentru mine.
Cei din blocul meu mănâncă în oras
si au în bucătărie doar cutii de suc si alune.
- Ce fel de bloc e ăsta ? - Numai pentru nefamilişti.
- Ce idee interesantă ! - Nu chiar.
Uneori simt lipsa locuinţelor de modă veche, cu bătrâni şi copii.
E normal. Mă duc să-ti aduc o cafea fierbinte si bună.
Poftim.
Unde e Porter ?
Nu ştim sigur. S-a dus până la magazinul de fierărie.
- Credem că s-a rătăcit. - Dumnezeule ! Când ?
- Cu puţin înainte de cină. - Adică azi ?
S-a dus să cumpere ceva pe strada Howard.
- Nu s-a rătăcit în sens permanent. - S-a rătăcit pe strada Howard ?
Familia noastră are probleme cu simţul orientării.
Serios ?
- Charles ? - Ce este ?
Nimic. Mă duc s-o ajut pe Rose.
Julian pare foarte drăguţ.
E aici numai fiindcă speră că o să facem ceva excentric.
Mă rog ca nici unul dintre noi să nu spună ceva neconvenţional.
Ce să spunem ? Suntem cei mai conventionali oameni din câti cunosc.
Am cumpărat toate hărţile oraşului, le-am tot studiat, şi totuşi. . .
E foarte trist.
- Cum preferi cafeaua ? - Neagră, mulţumesc.
- Cafea, Macon ? - Nu, mulţumesc.
Poftim.
- Tu cu ce te ocupi, Charles ? - Fac capace pentru sticle.
Capace pentru sticle ? Adevărat ?
Nu e atât de interesant pe cât pare.
Rose, tu munceşti ?
Da. Muncesc acasă. Ţin gospodăria pentru băieţi.
Şi am grijă de mulţi vecini în vârstă. Le repar instalaţiile.
Le repari instalaţiile.
- Ce credeţi ? Ar putea fi Porter. - El ştie că nu răspundem.
- Da, şi ar suna la un vecin. - Pe de altă parte. . .
Întotdeauna dezbateti atâta dacă să răspundeţi sau nu ?
Unde este blocul tău, mai exact ?
Edward, aşteaptă !
Bun băiat !
Să fiu sinceră, nu aveam de gând să fac un copil.
Până la urmă, el a fost motivul pentru care ne-am căsătorit.
Uită-te la el, în timp ce eu mă îndepărtez.
În curând o să poată sta aşa trei ore în sir.
- Trei ore ? Nu e o cruzime ? - Mi-ai promis să nu vorbeşti aşa.
Asa e. lartă-mă.
Pe fiul meu îl cheamă Alexander. Ţi-am spus ?
Ceva n-a fost bine si a trebuit să fac cezariană.
L-au scos mai devreme, iar eu nu mai pot avea copii.
Alexander era atât de firav. . . Nici măcar nu arăta a om.
A trebuit să stea în incubator o veşnicie şi aproape a murit.
Fostul meu sot tot întreba: "Când o să arate şi el ca ceilalţi copii ?"
Nu-i spunea niciodată pe nume.
Poate că ar trebui să-l cunoşti pe Alex.
Se simte lipsa unui bărbat în viata lui.
Am putea merge la un film, toţi trei. Tu te duci la filme ?
Nu prea îmi plac filmele. Aduc totul în prim-plan.
Ploscă.
- Pacient ambulatoriu. - Anestezic.
Subcutanat.
60 grade Celsius ?! Vrea să ne omoare ? Ce-o fi în capul ei ?
Două kilograme de umplutură ! De bacterii zbenguindu-se voioase !
Asta să fie Ziua Recunostintei în care vom muri cu totii ?
Vine si curcanul !
lată-l !
O Zi a Recunostintei asa cum se cuvine.
Păcat că nu mă pot vedea vecinii mei.
S-ar putea să avem o mică problemă.
Restul mâncării este excelentă, desigur.
Ne putem sătura numai cu legumele. Eu chiar asta am de gând să fac.
- Poftim ? - Curcanul !
- Poftim ? - E otravă curată.
Ce spuneţi ?
Credem că a fost gătit la o temperatură uşor inadecvată.
Nu-i adevărat ! E foarte bun !
- Dnă Barrett ! - Te aud.
Poate că ar trebui să vă rezumaţi la garnitură.
Cred că asa voi face. Oricum nu-mi era prea foame.
Macon, cum ai putut face asta ? Curcanul meu frumos ! Atâta muncă !
Mie mi se pare delicios !
- Nu ştii ce s-a întâmplat în alte dăţi. - În alte dăti ?
Pe mine nu mă păcăliţi !
Faceţi asta doar ca să mă puneţi într-o lumină proastă în faţa lui Julian.
- Julian ? - Vreţi să-l goniţi !
Voi trei v-ati irosit viata şi vreţi s-o irosesc şi eu pe a mea,
numai că n-am s-o fac.
Dragostea e totul. Şi voi vreţi să nu am parte de ea.
Dumnezeule !
Vreţi să mă ţineţi aici, să vă gătesc şi să vă ţin casa.
Nu vreti ca Julian să se îndrăgostească de mine.
Ce să facă ?
Credeti că ar trebui să mă duc după ea ?
Nu.
Biata fată ! Mă simt îngrozitor.
- Dar pare atât de. . . - N-are nimic. Chiar nimic.
- Cine vrea un cartof copt ? - Eu.
Julian ? Un cartof ?
Eu o să mănânc curcan.
Ai observat că Julian poartă pulovere pe gât ?
Asta nu înseamnă că nu ar purta şi unul en coeur, dacă ar vrea.
E mai tânăr decât tine. Nu stiu dacă îti dai seama.
Cu doi ani.
Dar are un stil de viaţă mai tineresc, în apartamentul ăla de burlac.
S-a săturat de toate astea.
- Nu încerca să strici asta, Macon. - Vreau doar să te protejez.
Nu e adevărat ce ai spus de Ziua Recunostintei.
Nu dragostea e totul. Mai sunt o mulţime de alte aspecte.
A mâncat din curcanul meu şi n-a păţit nimic.
Două porţii mari.
Am dat numai 200 de dolari pe maşina asta, fiindcă trebuia reparată.
l-am dus-o lui Dominick, vecinul meu, şi i-am spus:
"Dacă o repari, te las s-o foloseşti trei seri pe săptămână şi duminica" .
- N-a fost o idee bună ? - Foarte inventiv !
Ce băiat bun !
Laudă-l tot timpul.
- Acum intrăm amândoi în magazin. - Nu e riscant ?
Mai devreme sau mai târziu va trebui să încercăm.
E prea roz.
- Ce planuri ai pentru mâine, la cină ? - La cină ?
Vino la noi. O să ne simtim bine.
Doar pentru cină. Tu, eu şi Alexander.
Pe la şase. Strada 21 , nr. 51 0. Stii unde este ?
- Nu cred că sunt liber. - Mai gândeşte-te.
- Câţi ani spuneai că are Alexander ? - Şapte.
Te-ai mai gândit ?
Dacă vii la cină.
Aş putea veni.
- Dar numai pentru cină. - Pentru ce altceva ?
Uitati-l.
Bună, dragul meu.
Alexander, el e Macon. Îi spui "bună" ?
Esti cam mititel ca să stai singur la doctor.
E obişnuit, fiindcă trebuie să meargă foarte des. E alergic.
Înţeleg.
E alergic la crustacee, lapte, ouă şi majoritatea legumelor.
S-ar putea să fie alergic şi la aer.
Când stă afară, îi apar umflături pe toate porţiunile neacoperite.
lar dacă îl înţeapă o albină şi nu şi-a făcut injecţiile,
poate să moară într-o jumătate de oră.
Dragă Muriel,
Îmi pare foarte rău,
dar nu voi putea veni mâine la cină.
A intervenit ceva.
Cu regrete, Macon.
Am o carabină cu două tevi şi e îndreptată spre capul tău.
Eu sunt, Macon.
Ce faci aici ?
Anul trecut am suferit o pierdere.
Mi-am pierdut fiul.
lntrase să-şi cumpere un hamburger
şi a apărut un tip înarmat
şi l-a împuşcat.
Nu pot să iau cina cu alţi oameni, nu pot vorbi cu băieţeii lor.
Nu trebuie să mă mai inviti.
Nu vreau să te jignesc, dar pur şi simplu nu mă simt în stare.
Ai auzit ?
În fiecare zi îmi spun că e timpul să-mi revin.
Ştiu că asta aşteaptă oamenii de la mine.
În schimb, e tot mai rău. Primul an a fost un cosmar.
Dimineata mă duceam spre dormitorul lui,
apoi îmi aminteam că nu mai am pe cine să trezesc.
Al doilea an m-a adus la realitate. Nu mă mai duceam la usa lui.
Uneori, reuşeam să las să treacă o zi întreagă
fără să mă gândesc la el.
Într-un fel, Sarah crede că eu aş fi putut împiedica tragedia asta cumva.
S-a obisnuit atât de mult ca eu să-i organizez viaţa.
Acum m-am îndepărtat de toţi.
Nu mai am nici un prieten.
Toţi mi se par preocupaţi de nimicuri, superficiali şi
fără nici o legătură cu mine.
Dormi. Întinde-te si dormi.
Ce este, mamă ?
Dormi, puiule. Totul e bine.
Nu-mi doresc decât să dorm.
Poti să scoti asta ?
Sunt rusinoasă.
- Salut, Macon ! - Bună, fetelor.
- Te duci la Muriel ? - M-am gândit să-i fac o vizită.
Ai adus ceva pentru cină ? Bună idee !
A venit pizza ! Porţie mare, cu de toate, fără peşte.
Am alergie la pizza.
La ce anume din pizza ?
La salamul picant, la cârnaţi, la ciuperci ? Le dăm la o parte.
- La tot. - Nu se poate să ai alergie la tot.
Ba am.
Nici nu m-ai întrebat cum a fost la oculist. Mi-am făcut atâtea griji !
Nici n-ai zice că ţi-e nepot.
Mamă, trebuie să închid. A venit Macon !
Am să-l prind pe Moş Crăciun în laţ Şi-am să-l aduc la toţi copiii adunaţi
Şi am să tot trag de barba lui De nu-i adevărată o pun în cui
Şi am să-i scarpin burta lui cea mare Fiindcă se gâdilă şi râde tare
E atâta de voios şi atât de bun Când vine pe la noi în zi de Crăciun
Am să-l prind pe Moş Crăciun în laţ
Fiindcă ştiu un băieţel şi o fată La care nu se duce niciodată
Nu le aduce nici o jucărie Aşa cum îmi aduce mereu mie
Ai văzut ? Închizi ventilul. De ce am făcut asta ?
Stiu si eu ? El nu prea are putere.
De ce am închis robinetul, Alexander ?
- De ce ? - Spune-mi tu.
- Ba spune-mi tu. - Ba tu.
- Pentru ca apa să nu iasă afară ? - Exact.
Mai întâi scoţi şurubul de pe capac.
- Fă-o tu. - Eu ?
- Nu vreau ! - Lasă-l să se uite doar.
Atunci n-o să stie cum să repare robinetul
când o să-l rog să facă asta singur.
Pe robinet. Bravo !
la te uită ! Minunat ! Cred că ai un talent înnăscut.
Acum scoate-i capul şi o să găseşti vinovatul.
Trebuie schimbată garnitura. Îl strângem cu cheia.
- Acum ce facem ? - Răsuceste ventilul.
- Bravo ! - Si acum ?
Dăm drumul din nou la apă ca să vedem ce ai făcut.
la uite ! Ai rezolvat problema.
Când o să fii mare, o să poţi repara robinetele pentru soţia ta.
"La o parte, iubito ! Mă ocup eu ! ", o să-i spui.
"Lasă-l pe bărbatul din casă să rezolve" .
Un material cu adevărat excelent !
Vreau să-ti arăt ceva.
Cadoul de Crăciun pentru sora ta.
- Ce este ? - Un inel de logodnă.
- Vreau să mă însor cu ea. - Vrei să te însori cu Rose ?
Vreau să-i cer mâna de Crăciun, când îi dau inelul.
Vreau s-o fac după toate regulile. Crezi că o să accepte ?
- Nu ştiu ce să spun. - Trebuie să mă accepte !
Am 36 de ani, dar în fata ei mă simt ca un scolar.
O să râzi, dar îmi place tot ce e neobisnuit la ea.
Şi sunt surprins de mine însumi când sunt cu ea.
Nu sunt omul care credeam că sunt.
Mă tem că vorbesc prea mult despre asta.
Stii ceva ? Nici măcar n-am făcut dragoste cu ea.
Nu vreau să aud asa ceva !
Vreau să avem o noapte a nunţii adevărată. Să fac totul cum trebuie.
Nu e uimitor cum se pot împleti două vieţi până acum separate ?
Doi oameni atât de diferiti.
- Mie îmi plac tricourile. - Tricourile.
Cele cu gâtul larg. Nu-mi place să arate noi.
O să spălăm de 20 de ori tot ce cumpărăm înainte să le porţi.
- Dar nimic prespălat. - Nu.
Numai tocilarii poartă lucruri prespălate.
Asa e.
- Să vin cu tine ? - Mă descurc.
Bine.
- Macon ? - Da ?
Sunt Laura Canfield. Mama lui Scott, îţi aminteşti ?
Desigur.
- Bună, Scott. - Bună ziua.
- Mă bucur că te văd. - Si eu.
Îţi faci cumpărăturile de primăvară ?
- Îl ajut pe fiul unui prieten. - Noi devastăm raionul de ciorapi.
Scott dă gata câteva perechi în fiecare săptămână.
Stii cum sunt băietii la vârsta asta. . .
Da. Uimitor, nu-i aşa ?
Arăt grozav !
- Cred că e timpul să stăm de vorbă. - Despre ce ?
Despre ce ai de gând cu fata asta, Muriel.
Aşa îi spui tu ? "Fata asta, Muriel" ?
Nu mai esti tu însuti. Şi fata asta, Muriel, e un simptom.
- Toată lumea e de acord. - Cine e "toată lumea" ?
- Suntem îngrijoraţi în privinţa ta. - N-am putea schimba subiectul ?
- A trebuit să-ţi spun ce gândesc. - Bine. Mi-ai spus.
Poţi să-mi spui vreo calitate deosebită pe care o are ?
Nu ceva în doi peri, ca "Mă apreciază" .
Nici eu nu sunt vreo comoară, dacă n-ai observat.
De fapt, ar trebui să-i spună cineva să nu-şi mai piardă vremea cu mine.
Nu e deloc adevărat ! Cred că familia o felicită pentru "captura" ei.
- "Captura" ! - Cineva care s-o întretină.
Oricine ! E fericită să găsească pe cineva.
Trăieşte într-o magherniţă şi are un copil care arată de parcă ar avea tenie.
Porter, taci naibii din gură !
Băieti ! Stati să vin si eu !
Ciudătenie !
Aşteptaţi-mă !
Cară-te, Pritchett ! N-avem nevoie de tine !
Aşteptaţi-mă şi pe mine !
Pleacă, Pritchett Piticania !
- Ai auzit ? Cară-te ! - Pritchett Piticania !
Du-te !
Salut ! Ce mai faci ? Bun băiat !
Eşti un câine bun, Edward !
Ai păţit ceva ?
- Ce a fost asta ? - Nimic.
Şi cel mai disciplinat călător va da, într-o zi, peste ceva neaşteptat
pe care va simţi că trebuie, pur şi simplu, să-l ia acasă.
Nu e rău, dacă eşti gata să accepţi neajunsurile unui bagaj în plus.
Cunostintele lui Alexander lasă de dorit.
Nu e adevărat.
L-am întrebat cât rest trebuie să primesc la lapte.
Habar n-avea. Nici măcar nu stia că trebuie să facă o scădere.
- E doar în clasa a doua. - Ar trebui dat la o şcoală particulară.
- Costă. - Si ce dacă ? Plătesc.
Ce ai spus ?
- Poftim ? - Ce spui ? Îţi iei un angajament ?
Nu despre asta e vorba.
Mai are zece ani de scoală. Crezi că o să mai fii aici peste zece ani ?
Nu pot să-l dau la o şcoală particulară
si să-l iau de acolo la fiecare toană de-a ta.
Te-ai gândit vreodată că ne-am putea căsători ?
Când se pronunţă divorţul tău ?
Căsătoria este. . .
Nu stiu.
Nu stii ce vrei. Acum îţi plac, acum nu-ţi mai plac.
Acum ţi-e ruşine să fii văzut cu mine,
pe urmă zici că sunt cel mai bun lucru care ţi s-a întâmplat.
Crezi că poţi s-o ţii aşa la nesfârşit. Fără planuri.
Mâine poţi fi aici sau nu. Poate că ai să te întorci la Sarah.
Spun doar că. . .
Ai grijă ce îi promiţi fiului meu !
Nu-i face promisiuni pe care n-ai de gând să le respecţi !
Nu vreau decât să învete să facă scăderi !
Să le şterg eu ?
Fii sincer cu mine ! De ce nu ne putem căsători la toamnă ?
Atunci se împlineşte un an de când v-aţi despărţit.
Nu sunt pregătit pentru aşa ceva.
Si nici nu cred că voi fi vreodată.
Căsătoria nu ar trebui să fie un lucru atât de obisnuit.
Cred că, de fapt, ar trebui să fie excepţia de la regulă.
Ar trebui să se căsătorească doar perechile perfecte.
Dar ai văzut tu vreo pereche perfectă ?
- Tu şi Sarah, presupun. - Nu.
Eşti atât de egoist ! Găseşti o grămadă de motive sofisticate
ca să nu faci nimic din ce vreau eu !
Se mărită sora lui Macon, Rose. Înţelegi, Alexander ?
Nu fi nervos, scumpule !
Bună, Macon.
- Bună, Sarah. - Până la urmă, vremea e frumoasă.
Da, am fost îngrijorat când a plouat azi-noapte.
- Cum ti-a mers ? - Bine.
- Dar tie ? - Bine.
Perfect.
Stiu că trăiesti cu cineva.
Da, de fapt. . .
Asa este.
Mi-a spus Rose, când m-a invitat.
- Dar tu ? - Eu ?
- Trăiesti cu cineva ? - Nu chiar.
Suntem gata.
Sarah e domnişoara mea de onoare, nu ţi-am spus ?
Nu.
Să mergem.
Prieteni, bine aţi venit !
Ne-am adunat azi, în această grădină frumoasă,
pentru a-i uni pe Rose Ann Leary şi Julian Hedge în sfânta căsătorie.
În aceste vremuri zbuciumate,
o căsnicie solidă poate fi singurul nostru liman.
O dată ce am ajuns la el şi i-am cunoscut pacea, n-o mai putem uita.
Trebuie să pot să-ţi spun ce am pe suflet !
Poti.
Fără să mă tem că o să pleci. Nu pot să stau cu frica asta tot timpul !
- E în ordine. Nu plec nicăieri. - Ba da. Ţi-ai făcut bagajul.
Plec mâine în Canada, ai uitat ? Asta e munca mea.
Nu mă părăsi, Macon !
Culcă-te, Muriel.
Dormi.
TURISTUL ÎNTÂMPLĂ TOR ÎN CANAD A
- Macon ? - Sarah ?
Am nimerit într-un moment nepotrivit ?
- Nu. S-a întâmplat ceva ? - Nu.
De fapt, contractul de închiriere îmi expiră la sfârşitul lunii
si n-am reusit să-mi găsesc un alt apartament.
Da ?
Mă întrebam dacă ai fi de acord să mă mut în casa noastră.
Doar ca să am unde să stau. Nu pentru multă vreme.
Casa e cu fundul în sus.
- Peste iarnă au plesnit ţevile, şi. . . - Da, ştiu.
Am vorbit cu fraţii tăi. Nu răspundeau la telefon şi m-am dus până acolo.
- Rose mi-a spus că a trecut şi. . . - Rose ?
- Da. S-a întors la fratii tăi. - Ce a făcut ?
- Stă acolo o vreme. - Serios ?
Se temea că Charles si Porter nu se hrănesc cum trebuie.
Şi Julian stă singur acum ?
Da, dar îi duce cratiţe cu mâncare.
- Deci, ce crezi ? - Despre ce ?
Pot să mă mut în casă ?
Da. Desigur.
Minunat !
Avocatii mi-au trimis actele de divort.
A fost oarecum un şoc să vezi scris negru pe alb.
Nu m-am gândit că mă voi simţi astfel. Nu m-am aşteptat.
E o reactie normală.
Îti urez noroc cu casa. La revedere.
- Cum e vremea la Edmonton ? - Mohorâtă.
Aici e soare şi umezeală.
Aici aerul e atât de uscat
încât ploaia se evaporă înainte de a atinge pământul.
- Adevărat ? - Se vede deasupra câmpiilor.
Nişte fâşii care dispar la jumătatea drumului între pământ şi cer.
Mi-ar fi plăcut să fiu acolo să le privim împreună.
M-am mutat în casa noastră. Stau mai mult la etaj.
Nici nu ţi-ar veni să crezi ce apăsătoare e singurătatea.
Macon, tu. . .
Cum o cheamă pe persoana aceea ? Cea cu care trăiesti ?
Muriel.
Ai de gând să rămâi cu Muriel pentru totdeauna ?
N-aş putea spune.
Vino acasă, Macon !
Să încercăm din nou.
- Îmi place aşa, Macon. - Şi mie, iubirea mea.
Ştii ce mi-a lipsit cel mai mult ? Lucrurile mărunte.
Cumpărăturile de sâmbătă.
Chiar si cum mă enervam când nu mai ieşeai din magazinul de fierărie.
Când doi oameni au fost căsătoriti atâta vreme,
poate că aşa a fost să fie. Orice altceva parcă nu merge.
De ce nu te întorci la Julian ? Ce te tine ?
Nu-ţi imaginezi în ce hal i-am găsit pe băieţi când m-am întors.
Stăteau toată ziua în pijama ca să aibă mai puţine rufe de spălat.
- Mâncau "amestec" la cină. - Nu te întreb ce înseamnă "amestec" .
Germeni de grâu cu nuci si fructe uscate.
Dar apartamentul tău ? Dar Julian ?
De câte ori plecam de acasă nu mai ştiam unde e apartamentul.
Mergeam un cvartal până la băcănie şi, când să mă întorc,
greşeam întotdeauna drumul. Întotdeauna !
De parcă apartamentul se tot muta, cu clădire cu tot. Nu stiu cum.
Să nu te laşi amăgit de un fals sentiment de siguranţă.
Macon, chiar faci asta ?
Te foloseşti de o persoană şi pleci mai departe ?
Crezi că sunt vreo sticlă cu ceva care nu-ti mai trebuie ?
M-am gândit să-ţi aduc materialele pentru Paris.
Abia a sosit azi-dimineată.
Crezi că Rose nu se mai întoarce ?
Îşi face griji pentru băieţi. Mănâncă "amestecuri" sau asa ceva.
Nu sunt băieţi, Macon. Sunt bărbati trecuti de 40 de ani.
- Mă tem că m-a părăsit. - Nu poţi fi sigur de asta.
Si fără nici un motiv. Căsătoria noastră mergea bine.
Dar şi-a săpat o vizuină în casa aia şi nu poate ieşi din ea !
Eu altă explicaţie nu găsesc.
Cred că ai dreptate.
- De ce nu-i oferi o slujbă, Julian ? - O slujbă ?
Da. De ce nu-i arăti biroul tău ?
Sistemul de catalogare pe care nu l-ai aranjat încă,
secretara care mestecă gumă si încurcă totul.
Nu crezi că Rose s-ar putea ocupa de toate astea ?
Sigur, dar. . .
Sun-o ! Spune-i că biroul tău se duce de râpă.
Întreab-o dacă nu vrea să te ajute să te organizezi.
Să pui totul în ordine.
Aşa să-i spui. Cu cuvintele astea. "Să pui totul în ordine" .
Pe urmă stai şi aştepţi. Dar, de fapt, ce ştiu eu ?
Ba nu, ai dreptate !
Ai mare dreptate.
- Ce zici de canapea ? - E bună.
- Şi tapiţeria ? - E foarte drăguţă.
Macon, ce e cu tine ? Pe vremuri erai foarte cusurgiu.
E frumoasă, Sarah. Arată foarte bine.
Hai să facem patul !
- Ce-ar fi să-i facem o probă ? - O probă ?
Da.
Macon ?
Nu m-ai întrebat dacă m-am culcat cu cineva cât am fost despărţiţi.
Nu vrei să stii ?
Nu.
- Credeam că esti curios. - Nu.
- Ştii, necazul cu tine. . . - Sarah, nu cumva să începi !
Zău dacă asta nu sintezizează toată mizeria căsniciei !
"Macon, necazul cu tine e. . . "
"Te cunosc mai bine decât te cunoşti tu însuţi, Macon" .
Necazul cu tine e că nu crezi că oamenii trebuie să-si deschidă inima.
Crezi că fiecare ar trebui să stea cuminte în crisalida lui.
Să zicem că e adevărat.
Că ştii, într-adevăr, care e "necazul" cu mine.
Că nimic din ce simt eu nu te-ar putea surprinde.
Că nu vreau să te ascult pentru că nu-mi pot "deschide inima" .
Dacă suntem de acord în privinţa asta, putem încheia discuţia ?
Zborul 61 5, Baltimore - Paris.
- Muriel ! - Plec în Franta.
Nu se poate !
Îmi dati voie să trec ?
- Muriel, ce naiba ! - Avionul nu e al tău. Si nici Parisul.
Nu înţeleg nimic. De unde ai luat bani de bilet ?
- M-am împrumutat. - De ce faci asta ?
- Ai nevoie de mine. - Poftim ?!
Când m-ai cunoscut, erai cu moralul la pământ.
Camera ta e mai mare !
Dar eu am o privelişte mai frumoasă.
Suntem într-adevăr la Paris !
Şoferul zicea că s-ar putea să plouă, dar i-am spus că nu-mi pasă.
Oricum ar fi, suntem la Paris !
- De unde ai stiut ce autobuz să iei ? - Am luat ghidul tău.
- Vrei să luăm micul dejun ? - Nu, nu vreau şi nu pot.
- Mai bine ai pleca, Muriel. - Bine.
Alo ?
Fir-ar să fie !
Sarah ?
Macon, unde eşti ? Ce s-a întâmplat ?
Nimic. Am simtit nevoia să vorbesc cu tine.
- Cât e ceasul ? - Ştiu că e devreme.
Îmi pare rău că te-am trezit. Voiam să-ţi aud vocea.
Sunt zgomote pe fir.
- O să lucrezi azi în grădină ? - Poftim ?
- O să lucrezi în grădină ? - Depinde dacă o să fie soare.
Aş vrea să fiu acolo cu tine, să te ajut.
Macon, tu deteşti grădinăritul. Te simti bine ?
Da.
- Cum a fost zborul ? - Zborul ?
Am fost atât de ocupat cu cititul încât nici n-am observat.
Poate că te resimţi după diferenţa de fus orar.
Da, poate.
Nu vă lăsaţi ademeniţi de formula "preţ fix".
E ca şi cum v-ar îndopa mama. Trebuie să mănânci tot ce îţi aduc.
Uite câte am cumpărat !
Muriel, ţi-ai pierdut minţile ? Cât te-au costat toate astea ?
Mai nimic. Am găsit o prăvălie numai cu solduri.
Dacă spui că ceva e prea scump, ţi-l ieftinesc pe loc.
Am văzut o haină de piele pentru care aş fi făcut moarte de om.
- Cerea 90 de franci pe ea. - Înseamnă vreo 1 5 dolari.
Serios ? Credeam că francul si dolarul sunt cam la fel.
Nu.
Oricum, sunt superchilipiruri !
Le duc în camera mea şi pe urmă mergem să mâncăm.
Nu pot.
Ce se poate întâmpla, Macon ?
Sunt o cunostintă cu care te-ai întâlnit întâmplător.
Nu putem lua masa împreună ?
Ai grijă ! Nu e hamburgerul pe care îl ştii.
Dă jos murăturile şi ceapa pe care le are în plus.
- Cine are grijă de Alexander ? - Mai multi.
Cine ? Sper că nu l-ai lăsat aşa, cu oricine.
Linişteşte-te, e pe mâini bune.
Ziua stă cu Claire, cina i-o găteşte Bernice
şi, când Claire are întâlnire cu generalul, îl iau gemenele.
Dacă ele nu pot, generalul şi Claire îl iau cu ei la film.
Cu conditia să nu fie un film prea deocheat.
- Macon ? - Da, Muriel.
- Ce faci mâine ? - Plec din Paris.
- Mâine "încep" alte oraşe. - Pleci fără mine ?
Eu călătoresc în viteză, nu de plăcere. Mă scol în zori.
la-mă cu tine oricum.
Nu trebuie să te hotărăsti acum.
Gândeşte-te la noapte şi îmi spui mâine.
Noapte bună, Muriel !
Muriel Pritchett !
Macon ?
La naiba ! De ce ai plecat fără mine ?
Când ai să te schimbi ?
Businessman's Press.
Aici Macon Leary. Cu cine vorbesc ?
Macon !
Rose ?
- Da, eu sunt ! - Ce faci acolo ?
Lucrez, pun lucrurile în ordine. Biroul ăsta e un dezastru.
- Rose, m-a lăsat spatele. - Nu se poate ! Eşti încă la Paris ?
Da. Mă întrebam. . .
Nu-ţi face griji. Mă ocup eu. Te-a văzut un doctor ?
Doctorii nu mă pot ajuta. Doar repausul la pat.
Atunci stai în pat.
- Sarah ? - Bună, Macon.
Totul s-a aranjat. Am preluat eu sarcinile tale.
Celelalte oraşe au fost reprogramate. Mă apuc de ele poimâine.
- Cum ai ajuns atât de repede ? - Rose. Face minuni.
Biroul e de nerecunoscut. Nu ti-ar veni să crezi.
Multumesc.
- Am o pilulă de la dr. Levitt. - Ştii că nu iau pilule.
De data asta o să iei.
Şi o să dormi cât poţi de mult ca să-ţi treacă spatele.
Înghite !
Bună dimineata.
- Cum te simti ? - Bine.
Uite pilula următoare.
Sunt îngrozitoare ! Mă scot din circuit !
Deschide gura !
Ţi-am văzut prietena. Şi ea m-a văzut. A părut foarte surprinsă.
Sarah, nu e ceea ce pare.
- Atunci ce e ? As vrea să stiu. - A venit aici de capul ei.
Eu am stiut de-abia când s-a urcat în avion. M-a urmărit, jur !
l-am spus că nu vreau s-o văd. Că n-are nici un rost.
N-ai ştiut până când n-ai văzut-o în avion ?
Jur !
Mă crezi ?
Da, te cred.
Uite cine s-a trezit !
Ţi-am adus o gustare. Fructe proaspete şi altele.
Foarte frumos din partea ta, Sarah.
După ce termin drumurile astea, dacă nu te mai doare spatele,
am putea deveni nişte simpli turişti.
- Bine. - Ce-ai zice de a doua lună de miere ?
Putem schimba biletul tău de avion. Ai rezervare pentru mâine.
Nu cred că ai suporta călătoria. Ţi-am spus despre Julian ?
Nu.
- S-a mutat cu Rose si fratii tăi. - Cum ?
Stă acolo. Joacă "vaccinare" în fiecare seară, după cină.
la te uită !
Cidru de mere.
Pentru a doua lună de miere !
- Încă 1 8 ani împreună. - 1 8 !
- Sau au fost 1 7 ? - Nu, sunt 1 8.
Am cam sărit peste ultimul an.
- Tot 1 8 sunt. - Crezi ?
Ultimul an este o altă etapă în căsnicia noastră. Sunt 1 8.
Spune-mi un singur lucru. Băietelul te-a atras ?
Faptul că avea un copil. Asta te-a atras la ea ?
Jur că n-am stiut că avea de gând să vină după mine !
Stiu asta. Mă întrebam doar în legătură cu copilul.
Ce anume în legătură cu copilul ?
Îţi aminteşti când ai spus că am putea avea un alt copil ?
Nu ştiu ce m-a apucat atunci.
Mă gândeam că poate ai dreptate.
Nu ! A fost o idee groaznică.
Deci nu băietelul a fost motivul.
Despre ce vorbim, Sarah ?
Nu-mi poţi răspunde ? Aş vrea să înţeleg.
S-a sfârşit ! Nu putem s-o lăsăm aşa ? Eu nu ţi-am pus întrebări !
Nimeni nu m-a urmărit până la Paris !
Crezi că aş fi dat vina pe tine că s-a urcat în avion ?
- Înainte de decolare ? - Poftim ? Sarah !
Ai văzut-o înainte de decolare. Puteai să-i spui: "Opreşte-te ! "
"Nu vreau să mai am de-a face cu tine. Nu vreau să te mai văd ! "
Crezi că sunt proprietarul liniei aeriene ?
Puteai s-o opreşti dacă voiai ! Puteai să iei măsuri ! Măcar o dată !
Sarah ?
Mă întorc la Muriel.
Ştiam ce o să-mi spui.
Îmi pare rău. Am încercat, dar nu se mai poate repara nimic.
Ai avut dreptate în privinţa mea. Nu am luat măsuri prea des.
Dar poate că nu e încă prea târziu să încep.
M-am gândit că aşa o să se întâmple. Nu ştiu de ce nu mai putem fi împreună.
Cred că nu e vorba doar de cât de mult iubeşti pe cineva.
Ci de ce fel de om esti lângă acea persoană.
A fost o greşeală că am vrut să încercăm din nou ?
E greşit să credem că putem plănui totul ca pe o călătorie de afaceri.
Eu nu mai cred asta. Lucrurile se întâmplă, pur şi simplu.
Nu regret nici un minut petrecut cu tine.
Când te-am văzut la nunta lui Rose, am ştiut că ţi-ai revenit, într-un fel.
Că vei putea să-ţi trăieşti viaţa în continuare, după pierderea lui Ethan.
Am încercat şi eu, dar n-am reuşit singur.
Această femeie. . .
Această femeie ciudată m-a ajutat.
Mi-a mai dat o sansă să hotărăsc cine sunt.
Să ies din "vizuina Leary" si să nu mai intru în ea.
Tu nu mai ai nevoie de mine.
Amândoi stim asta.
Dar eu am nevoie de ea.
Aşteaptă !
La revedere, domnule. Călătorie plăcută !
Unde mergeţi ?
Aeroportul Charles De Gaulle, vă rog.
E în cealaltă directie.
Opreşte !
Opreşte la femeia aceea.
Traducerea: ANCA RĂZUS
Adaptarea: SDl Media Group
[ROMANlAN]